![](/_data/customers/autor46.100x150.shrink_only.q75.jpg)
Architekt - důchodce - autor sídliště Březinovy sady, žák profesora Rozehnala, který si váží osobnosti PhDr. F. Hoffmanna a Václava Havla
VÁNOCE 2023
Zdeněk Gryc | 05.12.2023 11:48Adventní věnec
je v západních křesťanských církvích
pomůcka k symbolickému odpočítávání čtyř týdnů adventu,
doby příprav na Vánoce.
Obvykle má podobu věnce z jehličnatých větví se čtyřmi svícemi.
Každou adventní neděli se zapaluje další svíčka.
Svíček může být ale i více, v závislosti na zvyklostech a trendech.
Svíce mohou být různě vysoké, různých barev, symetricky nebo asymetricky rozmístěné.
Zdobené věnce bez svíček, které se někdy také nazývají
adventní věnce, jsou používány k ozdobení vchodových dveří.
Klasické adventní věnce se zavěšovaly na stuhách,
od počátku 21. století je nahrazují věnce,
které se kladou přímo na svátečně upravený stůl.
Advent má v křesťanské symbolice zvláštní význam,
zahajuje nový liturgický rok.
————————-
Chanuka
(hebrejsky: חֲנֻכָּה, doslova „zasvěcení“), známá také jako Svátek světel,
je osmidenní židovský svátek,
připomínající zázrak při opětovném vysvěcení
druhého Chrámu v roce 165 př. n. l.
po povstání Makabejských v 2. století př. n. l.[1]
Chanuka se slaví po osm dní,
z hebrejského slova „vysvěcení“ nebo „zasvěcení“
připomíná opětovné vysvěcení druhého Chrámu poté,
co byl znesvěcen vojsky Antiocha IV.[1]
Chanuka rovněž připomíná „zázrak oleje“.
Podle Talmudu našli Židé po příchodu do Chrámu
pouze jednu nádobu s čistým olivovým olejem,
která stačila pro chrámovou menoru na jeden den.[1]
Zázrakem však olej hořel po osm dní, což stačilo, aby byl vylisován,
připraven a posvěcen nový olej.
Na paměť tohoto zázraku se zapalují svíce a jí se jídla připravená na oleji.
Ing.arch.MARUŠKA HOLOUBKOVIC
JAK JSME SE SEZNÁMILI:
Je popsáno stručně v knize „ Z JIHLAVY „, kapitole Stavoprojekt.
Tedy, když jsem chodil na autorské dozory, realizace svého prvního sídliště, „ II. U Nádraží „,
tak jsem se seznámil s matkou Marušky.
Paní Judr. Holoubková byla zaměstnána v Pozemních stavbách Jihlava.
Účastnila se za PS kontrolních dnů na sídlišti, kde také sepisovala zápis v němž bylo, co se splnilo, co ne a tak všelijak.
ZG projektant , ona, příjemná paní. Povídali jsme si soukromě, mimo rámec předmětných jednání. Zmiňovala se, že má dceru, která studuje architekturu v Praze a potřebovala by získat praxi. To jsem pak tlumočil svému šéfovi architektu Řídkému, který nebyl proti, aby přišla do atelieru.
O prázdninách nastoupila Maruška na praxi do atelieru. Byla milá, hodná a snaživá. V následujícím roce promovala. Její matka se později během dalších jednání ptala, zda by Maruška u nás nemohla nastoupit. Říkala, že se jí u nás moc líbilo a byla nadšená prací. Tím jsem byl maličko udiven, protože naše šolíchání mi zase tak moc extravagantní nepřipadalo. No, ale když se jí tady líbí, tak proč ne. Maruška tedy začala dojíždět denně s matkou z Mírovky u Havlíčkova Brodu do Jihlavy. Už nevím, v kterých skupinách a jak přesně seděla. Každopádně je jasné, že jsme mívali nepravidelný so-cialistický svátek tím, že přišel do knihovny časopis HOUSE+ GARDEN. To je dlouhá historie, jak bylo nutno se v socialismu probojovat ke kapitalistickému časopisu. Získat valuty na jeho odběr a neumožnit soudruhům, aby to znemožnili.
Zkrátka a dobře, číhal jsem vždycky v knihovně, kdy časopis přijde a koukal ho vypůjčit, než půjde tak zvaně do oběhu. No a když přišel,
tak jsme si z toho udělali s Maruškou obřad. Ona uvařila kafe, sedli jsme si, většinou u mého rýsovacího stolu k prolistování. Také jsme se pokoušeli společným úsilím o luštění anglických textů. Při první prohlídce alespoň pod zajímavými obrázky. V této souvislosti dávám Marušce za vinu, že mne naučila chlastat kafe. Nejen, že ho uvařila, ale ještě mně ho donesla pod rypák. Sedíme a listujeme. Zde už bylo vidno, že Maruška je děsně hodná, snaživá atd...,
ale „ SMOLDA „. V návalu nadšení zvrhla, nutno zdůraznit, že oslazené kafe, které polilo zcela panenský magazín. Maruška chudák brečela, společně jsme pak opakovaně vytírali vlhkou hadrou jednotlivé stránky, aby se neslepily. Pan Lorenc, který měl časopisy na starosti sice vrčel, no ale dobře...
Zkrátka a dobře, dost jsme s Maruškou nad časopisy povídali.
Odpoledne jsme jezdili s Tomem na výlety okolo Jihlavy a tak nás Maruška pozvala, abychom se podívali k nim na Mírovku. Po práci jsme tedy naložili Marušku a jeli. Uvítal nás její otec, pan ing. Holoubek, který chtěl otevřít flašku whisky. To jsem mu rozmlouval, že já řídím, Liba jednak nepije, jednak tomu nerozumí. Pravil, tak dobře a flašku schoval. Maruška udělala amolety v kuchyni a podávala je podávacím oknem z kuchyně do pokoje.
Vilka rodiny Holoubkovic byla postavena jako letní sídélko jejich babičkou, která v Brodě prodávala galantérii. Babička byla židovka, což byl důvod pro Němce, aby její dcera, sestra pana Ing. Holoubka, byla i s manželem a dětmi zplynována.
Zcela nahodile jsme uviděli na stole v pokoji nějaký ilustrovaný časopis, kde byla velká fotka, jak pan president Beneš přijímá 3 zástupce odboje. Západního, východního a Slovenského nár. povstání.
Jako prezentant povstání byl na fotce pan Ing. Holoubek. To jsme dost použasli. Maruška říkala, že on nebyl ani tak statečný, jako naštvaný a chtěl se Němcům pomstít za smrt rodiny. Holoubek pravil, že to bylo celkem na houby. Snažili se dostat Němcům na kobylku, někde u Lipt. Hrádku, ale moc se jim to nedařilo. Holoubek ocenil Němce jako dobré profíky, měli dvě děla a 4 kulomety. Povstalců bylo jako much a přesto neprošli. Pan Ing. před, či za Protektorátu budoval na Slovensku tunely a tak se dostal do povstání, jako vysoká šarže, snad poručík.
Paní doktorka byla v té době v porodnici, kde zřejmě, vlivem rozjitřené situace o své první dítě přišla. Pan Ing. pak působil v Dopravních stavbách Olomouc, kde také léta přes týden žil. Vyprojektoval mohutný žel. viadukt na trati Havl. Brod, realizovaný u Tišnova. Kdysi jsme ho při našich výletech viděli, jeho mohutnost na nás udělala velký dojem. Holoubek viadukt nejenom vyprojektoval, ale také postavil. Rodina žila v těch letech na stavbě v provisoriích, pod péčí Maruščiny tetičky. Toho jsem se chytil, když se jí něco, třeba na cha-lupě nepovedlo a chtěl jsem ji poškádlit, tak jsem říkával : „ no jó, Maruško co můžem čekat, dyťs byla vychovávána na stavbě mezi cikánama „. Maruška to brala jako lichotku a jenom se tomu smála.
V době, když seděla ve skupině Zdeňka Baueršími, tak se jí staly dvě příhody, které ukazovaly, jak byla Maruška hodná a jak to okolí dokázalo zneužít. Jednou přišla a ukazovala, jak vypadá dánská stokoruna, za kterou měla něco koupit v Tuzexu. Po obědě ji jí ukradla, včetně peněženky, nová kreslička. Peněženka se později našla ve splachovadle na WC. Mně to dalo asi dva roky práce, než jsem si byl jist, kdo peníze ukradl a donutil dotyčnou příjemnou a sebejistou dámu peníze vrátit.
Ze skupiny od Zdeňka musela Maruška později odejít. Stalo se to tak, že si mne pozval, můj tehdy nadřízený vedoucí atelieru a spolužák Honza Sedlák, kterému přátelství vůči řediteli Kavalcovi pomohlo, na rozdíl odemne, ve funkci vedoucího atelieru přežít. Honza pravil stroze, že další existence Zdeňka Baueršími a Marušky v jejich skupině není možná, neboť mají společné povahové rysy, což brání řádnému plnění úkolů, zejména termínů. Šlo v podstatě o to, že se nedokázali ubránit nereálnému množství práce, tedy zakázek, které jim Sedlák zadal.
Když už rozdali podklady specialistům, tak nebylo v jejich silách si vynutit práci specialistů včas zpět k vlastnímu dopracování.
Maruška na to byla příliš dobrák, nechala se snadno odbýt
a Zdeněk jako ved. skupiny na tom byl podobně.
Takže pohovor Maruška buď přestěhuje do naší skupiny, nebo musí opustit podnik. Dost jsem zíral, ale souhlasil s tím, že Maruška bude přemístěna do naší skupiny. Zde pak vypracovala mimo jiné, zakázku navíc, ke které ji donutil Míča, - projekt na Pávovský camp, který Míča dokázal zrealizovat. Když jedeme okolo, tak je to pro mne zhmotnělá vzpomínka. Těch je ale víc. Jejímu okolí bylo jasné, že Maruška je nadaná kreslířka a výtvarnice. Dokázala nakreslit, či udělat výtvarné věci z jedné vody načisto. Z drobných projevů jsou zachovány všechny její PF v naší souborné knize. Když se tak kapku ohlédnu, tak na mé rýsovací lampě visí medailónky se zvířetníky, které vyrobila jako dárečky k Vánocům za jeden večer, či noc.
Na chalupě máme na půdě zavěšeného draka, jeho zmenšenou kopii provedl jako věšák nad kamny Vanovský kovář Pittauer.
Tohoto draka uviděla Maruška na půdě stavení, které už boural buldozer. Dům byl na staveništi kulturního domu v Babicích, který jsme vyprojektovali.„ Babičtí vrahové“. Dům měl být inversně zvrhlou upomínku na provokaci STB, jejíž oběti trpěly při výsleších v objektu nynějšího Stavoprojektu, tehdejšího sídla STB.
Jezdili jsme občas k Holoubkům a brali také na odpoledne Marušku na chalupu, kam jsme po práci, víc než často, jezdili. Tomáš vycítil, že si s ním umí Maruška pěkně hrát a tak si ji koukal stáhnout pro sebe.
Ona se nebránila, myslím, že to měla ráda. Tak já jsem různě pracoval a oni chodili po okolí, do jeskyně Peklo a tam spřádali různé příběhy a dobrodružství.
U nás se nečetly po-hádky. Číst pohádku nám připadalo dost neosobní. Chtěl jsem vždycky Tomáše zatáhnout do vyprávění, které na něco známého navazovalo. Tak jsem mu před spaním, až málem do svatby, vyprávěl příběhy. Stalo se také, že mne občas budil, jak to bylo dál,
když jsem usnul. Šťastnou protagonistkou tohoto vyprávění, byla partnerka jeho her, Maruška, ze které jsme si při vymýšlení těchto příběhů dělali legraci. Je mi docela líto, že se nějaký z těch příběhů nedochoval. Některé byly i natočeny na magneťák a omylem smazány.
Tomáše dost bavily, jejich smyšlené legrační příběhy, částečně založené na skutečnosti, na příklad nešikovnosti pana Holoubka, o které nám Maruška vyprávěla. Měl dost smůlu při zacházení s autem, legendární byla jízda rodiny Holoubků k Balatonu.
Marušce se na chalupě moc líbilo, brala si sebou kytaru a zpívala takové ty české country. Občas zůstala i na weekend.
Na Vánoce dostal od ní Tom dárek, knihu příběhů, strašidýlek, myšek
a čarování z Volevčické chalupy. Ke knize ještě dostal soupravu čarodějnického nářadí, které taky někde Maruška vyčarovala.
Protože její povídání, kreslení atd. považuji za tak nekonvenční projev , rád bych aspoň úvodním povídáním v této knížce zachoval její památku.
Maruška také říkala, že nemá vlastní dítě a tak že Tom je její. Jak mohla, tak se mu věnovala. V knížce, kterou pro něj napsala je obrovská síla dárku od srdce.
To je dáno pouze tomu, kdo nejde jenom do obchodu,
kde koupí pěknou knihu, nebo šikovnou hračku, ale sám pro dítě něco pěkného stvoří. Každý to nedovede, jednak není ochoten věnovat čas, jednak to neumí. Leč i mezi architekty jsou tři typy lidí. První nejenom neumí udělat pěknou věc, ale ani ji nepozná. Druhý sám nic pořádného nevymyslí, ale pěknou věc pozná. Třetí ji umí udělat. No a do té třetí kategorie patřila Maruška. V této atmosféře maličko ironického humoru a laskavého prostředí syn, alespoň pro nás, bezproblémově vyrůstal.
Vše bylo děláno s láskou, péčí a odpovědností. Samozřejmě s tím, že když je tu dítě, tak je pro všechny spíše radostí, než povinností udělat pro něj všechno co umíme.
Takže Tom měl TETIČKU, takovou, kterou měl málokdo!
------------------------------------------------------------
ZÁVĚREM:
TEDY BOHUŽEL MĚL,ALE NEMÁ.
Maruščino poslední PF visí zaskleno na půdě ve v chalupě.
Maruška byla moc hodná, ale asi smolařka, jako můj bratr Jiří, skautské jméno „Smolda“ Ani její poslední čin, sebevražda skokem z okna se jí nepodařil. Ležela chudák jako kvadruplegik čtyři roky na chirurgii v Havl. Brodě. Tam jsme ji pravidelně jezdili navštěvovat. Vozili něco dobrého, trochu vína a časopisy, zejména HOUSE + GARDEN.
Na Vánoce jsme ji vždy dovezli stromeček.
Občas nás doprovodili i někteří spolupracovníci, nejčastěji paní Růžičková.
Neměla jednu nohu, kterou ji ujel nešťastným pádem do kolejiště vlak.
Když jsme za ní přijeli 22. prosince 1986, už na její čtvrté Vánoce v nemocnici,
tak jsme byli v sestavě 2 Zdeňci, Baueršíma, Gryc + 1 Tom.
Den naší návštěvy byl ohlášen i hodina byla obvyklá a rovnala se konci pracovní doby
+ čas na dojetí do nemocnice.
Předtím ještě poslala zmíněné PF.
Dojeli jsme, vzali stromeček a šinuli se k ní na separátní zešeřelý pokoj.
Nic neobvyklého jsme netušili. Otevřeme dveře jejího pokoje,
Maruška ležela, chrčivě dýchala a věřím, že čekala na nás.
Ovšem na první pohled bylo vidět, že je zle.
Tom + Zdeněk Baueršíma zůstali, já letěl pro doktora.
Když jsem ho sehnal, přišel asi za 15 min., tak už Maruška nebyla mezi náma.
I tyto Vánoce se nás dočkala, ale jak nás vnímala to ví jenom ona.
Věříme, že nějak ano, protože její odchod se uskutečnil až po našem příchodu.
Věříme, že na nás počkala, aby se s námi mohla rozloučit.
Odešla tak tiše za svou židovskou babičkou.
Bylo to vysvobození z nezměrného a předlouhého utrpení.
Jakou roli v tomto načasování hrály Vánoce a minuty našeho příchodu ? Náhoda ?
Doufáme, že jestli tedy je nějaké nebe, nejlépe jakékoli,
nebylo by špatné tam mít někoho známého, který si spolehlivě všechno utrpení odbyl již na zemi.
No a za nás hříšníky by se mohl kapku přimluvit.
Moc rádi bychom si s Maruškou popovídali o všem,
co nás potkalo po jejím odchodu z tohoto slzavého údolí.
O politice, Tomášovi a Honzíkovi, který nyní podědil kouzelnickou knížku
18o stránek textu a kresbiček
odkaz jejího pohádkového duchovna, které je, jak známo nesmrtelné.
PS: původní text je revidován 22.11.2000.,v naději, že v rámci 14.výročí její smrti * VÁNOC 2000.,
bude snad kniha VZPOMĺNEK samizdatem vydána, to se nepovedlo, je ale digitalizována.
PS. nenašel by se web ?
![](https://blog.jihlavske-listy.cz/wp-content/uploads/2023/12/arch.Holoubkova-mat.sk_.Bedrichov-2-1024x768.jpg)
![](https://blog.jihlavske-listy.cz/wp-content/uploads/2023/12/arch.Holoubkova-mat.sk_.Bedrichov--1024x768.jpg)
![](https://blog.jihlavske-listy.cz/wp-content/uploads/2023/12/kouzelnicky-zapisnik.jpg)
![](https://blog.jihlavske-listy.cz/wp-content/uploads/2023/12/pozde-do-skoly.jpg)
![](https://blog.jihlavske-listy.cz/wp-content/uploads/2023/12/s-Tomasem.jpg)
![](https://blog.jihlavske-listy.cz/wp-content/uploads/2023/12/P1010009.jpg)
![](https://blog.jihlavske-listy.cz/wp-content/uploads/2023/12/P1010026.jpg)
![](https://blog.jihlavske-listy.cz/wp-content/uploads/2023/12/Maruska-Holoubkova--585x1024.jpg)
Jiří výstavy měl, Maruška dosud nikoli. Třeba někdy a někde ?